STOLTHET OG FORDOM
Lizzy! Jane!
Mr. Collins har tilbudt seg å gifte seg med Charlotte Lucas!
Hun takket ja!
Charlotte? Forlovet med Mr. Collins? Det er umulig!
Peisen på Rosings er mye større.
Den er oppsiktsvekkende stor.
Hvorfor ble du overrasket, Lizzy?
Skulle han ikke kunne få en kvinne bare fordi han ikke kunne få deg?
Jeg mente ikke...
Jeg ble overrasket.
Men hvis Mr. Collins har klart å vekke følelsene dine, Charlotte...
- Da er jeg glad på deres vegne. - Jeg forstår hva du føler.
Jeg er ikke romantisk. Det har jeg aldri vært.
Jeg krever bare et behagelig hjem.
Jeg er overbevist om at min sjanse til å bli lykkelig i ekteskapet-
-er større enn for de fleste.
Kjære Charlotte!
Elizabeth... Her ser De verdens lykkeligste mann.
Det var så ydmykende, Jane!
Hun gifter seg med en av de dummeste personene i England!
Du tar ikke hensyn til situasjonen.
Vår slektning er kanskje ikke så intelligent, men han er respektabel.
Han er ikke slem, og når det gjelder det materielle, er han et godt parti.
Du ville aldri gifte deg for din egen velstands skyld!
Nei, men alle er ikke like!
Kjære Jane...
Jeg tviler på at du må velge mellom kjærlighet og velstand.
Men kanskje du må gjøre det...
Dette kom nettopp fra Netherfield.
Det er fra Caroline Bingley.
Hun skriver at de har forlatt Netherfield og reist til London-
-og de akter ikke å vende tilbake.
Min bror trodde at forretningene i London ville være fort avklart.
Men det tror ikke vi.
Når Charles kommer til byen, får han ikke hastverk med å dra derfra.
Jeg kommer ikke til å savne noe fra Hertfordshire, utenom ditt selskap.
Mr. Darcy lengter etter søsteren sin.
Jeg gleder meg til å se henne igjen.
Jeg nærer som kjent håp om at hun skal bli min søster.
Det er vel rett å nære håp om noe som gjør så mange lykkelige?
Hun vil nok advare meg fordi hennes bror ikke bryr seg om meg.
- Kan hun ha noen annen hensikt? - Ja, det kan hun!
Hun vet han er forelsket i deg, men vil han skal velge miss Darcy.
Hun vil få deg til å tro at han ikke bryr seg om deg.
Jeg vet at jeg har rett.
Alle som har sett dere, vet at han er forelsket i deg.
Caroline kan ikke være så falsk. Hun må ha blitt villedet.
Tro gjerne det!
Men hun kan neppe få ham til å tro at han er forelsket i noen annen!
Hvis ikke Bingley er tilbake ved din side innen to uker-
-skulle jeg bli veldig overrasket.
Tenk at Charlotte Lucas vil gifte seg med en prest.
- Han kommer til å preke for henne. - Før de går og legger seg!
Se på det heslige stoffet! Det ville passe Mary, eller hva?
Se, der er Denny og Carter! Og Wickham!
- Tar du Wickham som vanlig? - Ja visst, hun er jo forelsket i ham!
Demp dere, for Guds skyld!
God dag, mine damer.
- Vi ville besøke dere på Longbourn. - Og vi kom hit for deres skyld!
- Vi savnet Dem på ballet. - Jeg gikk glipp av å danse med Dem.
Men skjebnen... Nei, mot Dem må jeg være helt ærlig.
Jeg bestemte meg for ikke å gå dit, for å unngå Mr. Darcy.
- Det kunne ødelagt stemningen. - Jeg forstår Dem.
Det ville vært lett for meg å sette Mr. Darcy på plass...
Men det ville vært sørgelig å sjenere ham i Mr. Bingleys hjem.
- Deres søster ville blitt lidende. - Ja.
- Mr. Collins skal ha forlovet seg. - Ja, med min venn Charlotte Lucas.
Jeg trodde at han hadde andre hensikter.
Det hadde han kanskje, men han ombestemte seg - til alles glede.
Og lettelse.
Får jeg by på te hjemme hos oss?
Jeg vil gjerne presentere Dem for foreldrene mine.
Denny!
Er ikke George Wickham en sjarmerende ung mann?
Det var underholdende å høre historiene om hans ulykke.
Det var like bra som en roman.
Men han er blitt dårlig behandlet av Mr. Darcy.
Men det kan være slik at Mr. Darcy ikke er verre-
-enn andre bortskjemte rikmenn.
Det tilkommer oss alle å ikke dømme våre medmennesker på løst grunnlag.
Herregud!
Jeg synes synd på Mr. Wickham.
Han kler virkelig uniform.
Jeg husker da jeg selv var glad i rødjakker...
...og det er jeg fortsatt, innerst inne.
Det er ingen grunn til å smile slik!
Hvis Mr. Wickham er glad i deg, så er det ikke din egen fortjeneste!
Ikke etter din behandling av Mr. Collins. Det blir ingenting!
Han skulle gjerne fått gifte seg med hvem som helst av jentene!
Men ingenting blir som det burde.
Og Mr. Bingley, som vi hadde store forhåpninger til er borte for alltid!
Hva?
Caroline Bingley hørte fra seg igjen.
De blir i byen hele vinteren.
- Det kan ikke være sant. - Det er sant.
Ikke ta det så hardt, Jane. Piker liker litt motgang i kjærlighet.
Du da, Lizzy? Du vil vel ikke bli overgått av Jane-
- når det er så mange offiserer i Meryton?
Ta Wickham. Han kan sikkert avferdige deg på en pen måte.
Takk, men ikke alle kan ha samme flaks som Jane.
Men det er en trøst å vite at du har en kjærlig mor-
- som alltid gjør så mye ut av saken som mulig.
Jeg vet ikke hva det skal bli av oss!
Jeg holder ikke ut tanken på at Charlotte Lucas skal ta over huset!
At jeg skulle tvinges til å forlate plassen for henne!
Ikke tenk så dystre tanker. La oss håpe på noe bedre.
Det kan jo bli slik at jeg overlever deg...
Ikke vær bekymret for min skyld, Lizzy.
Han skal glemmes, og så blir alt som før.
Men... jeg kommer kanskje til å huske ham som...
...den mest elskverdige mannen jeg har kjent.
Men det er alt. Jeg har ikke noe å håpe på eller frykte.
Jeg har ingenting å klandre ham for. Den smerten slipper jeg.
Kjære Jane. Du er for god! Din uselviskhet er engleaktig.
- Ikke ert meg. - Jeg erter ikke!
Det er ikke så mange jeg elsker, og enda færre som jeg tenker bra om.
Jo mer jeg ser av verden, desto mer misfornøyd blir jeg.
Skal ikke du reise til byen, Jane?
Tante og onkel Gardiner tar deg sikkert med dit etter jul.
Og hvorfor vil du at jeg skal reise til London?
For miljøforandringens skyld.
Så sene dere er!
Jeg trodde at vognen hadde veltet, eller at dere var blitt ranet!
- Tullprat! Hvordan står det til? - Dårlig! Det er noe med nervene.
- Men jeg klager aldri. - Det er klokt, Fanny.
- Har dere gaver med dere? - Du er deg selv lik, Lydia.
- Har jeg ikke vokst? - På alle vis unntatt mht. forstanden.
Inn med dere nå! Dere rekker knapt å skifte!
Vi er invitert til Philips i kveld. Jeg har ingen lyst til å begi meg ut.
Jeg sitter heller hjemme og hviler nervene.
Stakkars Jane! Dere må ikke tro at jeg klandrer henne.
Hvem skulle kunne gjøre det? Hun er jo verdens søteste jente.
Hun gjorde virkelig sitt beste.
- Hun hadde aldri avvist Bingley. - Hun gjorde sitt aller beste!
- Men når jeg tenker på Lizzy... - Det må føles veldig tungt.
- Hun kunne fått Mr. Collins! - Det hadde betydd så mye for dere!
Familien Lucas er så listige. Alltid skal de gjøre seg gjeldende.
Men din ankomst er en stor trøst.
Og det var interessant å høre om den siste moten med lange ermer.
- Dette er Mr. Wickham, tante. - Jeg hørte De var fra Derbyshire.
Det stemmer. Kjenner De til traktene?
Jeg tilbrakte noen lykkelige år i Lambton.
Jeg vokste opp like ved, på Pemberley.
Det nydeligste huset i Derbyshire, og følgelig i hele verden!
Vi er helt enige. Er De kjent med familien?
- Nei, overhodet ikke. - Gamle Mr. Darcy var min gudfar.
Synd at De ikke kjente ham.
Og en firer på ditt, og jeg er ute! Jeg vant igjen!
Skal vi danse nå? Jeg lengter etter å få danse.
Mary!
Spill Grimstock!
Utmerket! Utmerket!
- Fine piker, ikke sant? - I særdeleshet de to eldste, sir.
De ville kastet glans over selveste hoffet!
Ikke glem de yngre frøknene Bennet.
De ser ut som de skal, og de er tre av de dummeste jentene i England.
- Når reiser dere til Kent? - På fredag, etter bryllupsnatten.
Du skriver vel, Lizzy? Jeg blir lenge i Kent.
- Jeg blir avhengig av deg. - Ja visst!
Far og Maria kommer i mars.
Kan du bli med? Du er like velkommen som dem.
Da kan jeg ikke takke nei. Får jeg se den berømte peisen?
Den vil du ikke unngå, selv om du skulle ønske det.
Blir hun med oss til Hunsford?
Hvis du er med, trenger jeg ikke være redd for lady Catherine.
Hvem er hun som danser med Mr. Wickham?
Hun heter Mary King. Hun bor hos sin onkel i Meryton.
- Hun er ikke særlig vakker... - Det finnes andre verdier, Maria.
- Hun har nettopp arvet 10000 pund. - Det er uten tvil av verdi!
Det kjennes hardt!
Jeg synes synd på Lizzy.
Tenk at Wickham fulgte miss King hjem, bare for hennes pengers skyld.
Jeg skulle også gjerne arve. Da ville offiserene oppvarte meg.
Det ville de sikkert gjøre, Kitty.
- Er hun pen, mamma? - Hun er intet sammenlignet med dere.
Hun er kort og fregnete. Stakkars Wickham. Som han får lide.
Den 12. januar.
Kjæreste Lizzy, jeg har det fint her på Gracechurch Street.
Tante og onkel er så snille.
Men jeg savner allikevel deg, for du kan få meg til å le av meg selv.
For tre uker siden besøkte jeg miss Bingley på Grosvenor Street.
Jeg oppfattet det som at Caroline ble glad for å møte meg.
Skjønt hun var i litt dårlig humør.
Hun hadde ikke fått mine to brev. Underlig at begge hadde forsvunnet.
Veldig underlig...
Besøket ble ikke langt, for Caroline og Mrs. Hurst skulle gå ut.
Men de lovte å besøke meg på Gracechurch Street snart.
Jeg ventet hver formiddag i tre uker.
Og i dag kom hun til slutt.
Jeg vet at du ikke kjenner noen skadefryd da jeg bekjenner-
- at jeg har tatt helt feil hva angår hennes aktelse for meg.
Hun viste tydelig at hun ikke verdsatte å møte meg.
Hun lot meg forstå at broren hennes visste at jeg var i byen-
- men han omgås med Mr. Darcy og søsteren hans.
Jeg trekker den slutningen at Mr. Bingley ikke bryr seg om meg lenger.
Lizzy! Denny og Carter er her!
Og gjett hvem flere? Wickham!
Jeg hørte at De skulle reise til Kent.
- Jeg ville møte Dem før avreisen. - Jeg har savnet samtalene våre.
Jeg må gratulere Dem med forlovelsen med miss King.
- De må forakte meg. - Overhodet ikke.
Jeg forstår at selv stilige unge menn trenger noe å leve av.
Miss Bennet...
Jeg håper at De tror meg...
- Hadde situasjonen vært en annen... - Hadde ikke Mr. Darcy hatt en sønn.
Men livet er fullt av prøvelser, som min søster Mary pleier å si.
Jeg ønsker Dem all verdens lykke.
- De er meget overbærende. - Ja, jeg innbiller meg det.
Jane ville vært stolt av meg.
Jeg håper at vi alltid kan være gode venner.
Det kan vi sikkert, Mr. Wickham.
Lizzy, er du ute etter fornøyelser igjen?
Foreldrene dine kommer til å savne deg.
Det er en glede jeg gjerne skulle avstå fra.
- Men jeg vil gjerne treffe Charlotte. - Ikke Mr. Collins og lady Catherine?
Jeg trodde at du gjerne ville nyte deres selskap.
Enkelte ting skal nytes med måte.
Ja... Men tenk på meg, Lizzy.
Da du og Jane er borte, har jeg ikke et fornuftig menneske å snakke med.
Jeg kommer til å savne deg, min kjære.
Nå vel, begi deg av gårde nå.
All jord til venstre for oss tilhører Rosings Park.
- Lady Catherine må være rik! - Helt sikkert!
Hun har mange gode sider. Søsteren din har havnet i fint selskap.
Jeg tror at vi er framme ved Hunsford etter neste sving.
Sir William! Maria! Elizabeth!
Det er en ære for meg å ønske dere velkommen til min ringe bolig.
- Kjære sir... - Kjære Mr. Collins...
En slik ære for meg å ta imot dere i prestegården...
- Jeg er glad for å se deg, Elizabeth. - Og jeg deg.
Trappen er ytterst passende for en kirkens mann i min stilling.
Den er akkurat passe bratt.
En utmerket trapp, sir.
Men den er ingenting mot trappene på Rosings.
Jeg sier trapper, for det finnes flere. Og alle er veldig fine.
Og her... Om De tillater det, Elizabeth.
Dette blir Deres soveværelse mens De bor hos oss.
- Det er til behag, antar jeg? - Det er et meget behagelig værelse.
Legg merke til skapet, Elizabeth. Hva sier De til det?
Er det ikke høyden av bekvemmelighet?
Lady Catherine de Bourgh foreslo at hyllene skulle sitte sånn.
Hyller i skapet. Hvilken lykkelig innskytelse...
Hun er godheten personifisert. Hun tenker på alt.
- Hun er en god nabo. - Vi dinerer to ganger i uka.
- Hun lar oss aldri gå hjem. - Det var virkelig sjenerøst!
Hennes nåde låner oss sin vogn.
En av hennes nådes vogner, rettere sagt. Hun har flere.
Og nå, sir William... De var vennlig nok til å ville se hagen min.
Han tar hånd om hagen selv. Han arbeider der hver dag.
Mosjonen er sikkert velgjørende.
Jeg oppmuntrer ham til å være der.
Han spaserer til Rosings nesten hver dag.
- Er det nødvendig? - Kanskje ikke.
Jeg må innrømme at jeg oppmuntrer også det.
Spaserturer er også velgjørende mosjon.
Ellers er han mest på rommet sitt-
- der han har utsikt over veien og kan se når Lady Catherine passerer.
Og du foretrekker å sitte her i salongen?
Det hender ofte at vi bare omgås noen minutter på en hel dag.
Ensomheten plager meg overhodet ikke.
Jeg må si... at jeg er svært fornøyd med situasjonen, Lizzy.
- Kom øyeblikkelig, Charlotte! - Hva er det?
Kom, så skal du få se noe fantastisk!
Se, Lizzy!
Jeg trodde at grisene hadde rømt. Det er jo bare lady Catherine.
Nei, det er Mrs. Jenkinson og miss Anne de Bourgh!
Så uhøflig å la Charlotte stå der i vinden!
Jeg liker hennes utseende. Hun ser sykelig og sur ut.
- Hun blir en god hustru for ham. - Hvem?
32 ansatte arbeider i hagen.
Se på vinduene! Det finnes 64 stykker til sammen!
Jeg har fått vite at vindusglassene kostet mer enn 600 pund!
En pen bygning med fin beliggenhet. Og det mangler sannelig ikke vinduer.
De skal ikke skamme Dem for Deres klesdrakts skyld.
Lady Catherine krever ikke at vi skal nå opp til hennes egen eleganse.
Hun plages ikke av Deres enkle klesdrakt.
- Hun vil markere rangforskjellene. - Takk, det er en stor trøst.
En apoteker er det De trenger. Og bare Nicholson, Mrs. Collins.
Går De til en annen, blir jeg sint.
- Det skal jeg ikke, lady Catherine. - Absolutt ikke!
Deres venninne synes å være en fin pike, Mrs. Collins.
Det sies at hennes fars eiendom kommer til å overtas av Mr. Collins.
- Har De søsken, miss Bennet? - Jeg er nest eldst av fem søstre.
- Er de yngre ute i selskapslivet? - Ja, alle sammen.
Alle sammen?
Alle fem samtidig?
Begir de yngre seg ut før de eldre har giftet seg?
- Den yngste er vel svært ung? - Ja, hun har ikke fylt 16 ennå.
Jaså...
Hun er for ung til å være ute mye ute.
Det ville vært hardt mot yngre søstre-
- hvis de ikke får delta bare fordi de eldre ikke gifter seg tidlig.
Er De ikke enig, sir William?
Ser man det! De har sannelig bestemte meninger til å være så ung.
- Hvor gammel er De? - Det vil jeg helst ikke avsløre.
De kan ikke være over 20, så De trenger ikke hemmeligholde alderen.
Jeg er ikke 21.
Sa jeg at lady Metcalf er glad for at jeg sendte miss Pope til henne?
Hun sa: Lady Catherine, De har skjenket meg en skatt!
Det er vakkert. Jeg forstår at du er glad i denne trakten.
Lizzy...
På tre uker har vi vært på middag på Rosings Park seks ganger!
- Det hadde jeg aldri trodd! - Ikke jeg heller.
Min kjære! Maria! Elizabeth!
Mr. Darcy har kommet til Rosings! Og fetteren hans: oberst Fitzwilliam.
Grev Matlocks yngste sønn. De skal besøke oss på prestegården!
- Når, min kjære? - Meget snart. Skynd dere!
- Det må være for din skyld, Lizzy. - Du tar feil, Charlotte.
Jeg vet at Mr. Darcy misliker meg.
Skynd dere!
Endelig får jeg møte Dem! Det jeg har hørt om Dem, var ingen overdrivelser.
Det kan jeg tro, for Mr. Darcy er min hardeste kritiker.
De besøker vel oss på Rosings? Jeg liker konversasjon.
Min tante snakker, men hun krever sjelden svar.
Min venn sier knapt et ord når han er i Kent.
Ingen spiller, ingen synger...
- Men det gjør vel De, miss Bennet? - En smule, men veldig dårlig.
De er nok altfor beskjeden. Et av- brudd ville vært ytterst velkomment.
Hvorfor stirrer Mr. Darcy på meg? Hva er det som forarger ham?
- Håper Deres familie har god helse. - Ja da, takk.
Min søster har vært i byen i tre måneder. Har dere møttes?
Nei.
Jeg har ikke hatt den fornøyelsen.
- Vi er ikke de beste venner. - Det forbauser meg.
Jeg tror at førsteinntrykket er viktig...
Hans inntrykk av meg står sikkert fast.
Det er et håpløst tilfelle. Ikke sant, oberst Fitzwilliam?
De kommer aldri til å spille virkelig bra om De ikke øver mer.
Kom hit så ofte De vil og spill på pianoet i Mrs. Jenkinsons værelse.
I den delen av huset er hun ikke i veien for noen.
Ikke mange i England setter så stor pris på musikk som meg.
Eller som har bedre smak.
Hvis jeg hadde lært meg å spille, ville jeg blitt svært dyktig.
Og det hadde Anne også...
Prøver De å skremme meg ved å komme hit og lytte, Mr. Darcy?
Det går ikke. Mitt mot styrkes ved ethvert forsøk på å skremme meg.
Jeg vet det morer Dem å bekjenne Dem til meninger som ikke er Deres egne.
Deres fetter sier at De ikke kan stole på meg.
- Er det ikke lite sjenerøst av ham? - Jo, virkelig!
Og det kan få meg til å fortelle om hans oppførsel i Hertfordshire.
- Jeg er ikke redd for Dem. - Hva er det De anklager ham for?
På et ball danset han bare fire danser, selv om det var få menn der.
Og mer enn en dame var i behov for en kavaler.
Jeg er lei for det, men slik var det.
Jeg har vanskelig for å trenge meg på ukjente.
Skal vi spørre ham hvorfor en utdannet og verdensvant mann-
- har så vanskelig for å trenge seg på ukjente?
Jeg har ikke noe talent for å konversere, som visse andre har.
Jeg spiller ikke så bra som jeg gjerne skulle ønske.
Men det er min egen feil, fordi jeg ikke har orket å øve nok.
De har helt rett. De har benyttet tiden Deres bedre.
Ingen som får høre Dem, kan mene at det ikke er bra nok.
Ingen av oss opptrer jo for fremmede.
Hva er det dere snakker om?
Jeg vil delta i konversasjonen!
Datteren er blek og sykelig. Hun er stille og virker helt talentløs.
Det er dessverre helt sant.
Mr. Darcy behandler henne med sin vanlige foraktfulle likegyldighet.
Men lady Catherine vil ha ham som svigersønn-
- og hun er ikke vant til å bli motsagt.
Mr. Darcy!
Mrs. Collins og Maria er i Hunsford med Mr. Collins.
Jeg er helt alene her.
Jeg ber om unnskyldning, jeg vil ikke trenge meg på.
Jeg satt bare og skrev til min søster Jane i London.
Var alt vel med Mr. Bingley og hans søstre i London?
Ja, alt var utmerket, takk.
Jeg har forstått at Mr. Bingley ikke vender tilbake til Netherfield.
Han kommer sannsynligvis ikke til å tilbringe mye tid der i framtiden.
Da ville det vært bedre om han forlot det helt.
Han gjør formodentlig det, så fort han finner et passende sted å kjøpe.
Lady Catherine skal ha renovert huset da Mr. Collins overtok det.
Hun kunne ikke skjenket sin godhet på et mer takknemlig objekt.
- Han synes å ha valgt riktig hustru. - Ja, virkelig.
Hvis man tenker etter, så har også hun gjort et godt parti.
Hun bor jo nær sin familie også.
Nær? Det er åtte mil!
Det er ingenting å snakke om, om veiene er bra.
Men en kvinne kan også havne for nær familien sin.
De vil vel ikke alltid bo i nærheten av Longbourn?
Jeg skal ikke forstyrre mer. Hils Mrs. Collins og søsteren hennes.
Nei, bli sittende.
- Miss Bennet! - Oberst Fitzwilliam...
Jeg har gått rundt hele parken. Skal vi gå videre sammen?
- Kjenner De Mr. Bingley? - Ja, lite grann...
Bingley er en gentleman. Han er god venn av Darcy.
Ja, det er forbløffende at Mr. Darcy synes å ta hånd om Mr. Bingley.
Ja, jeg tror Darcy virkelig tar hånd om ham...
Han priser seg lykkelig over å ha reddet Mr. Bingley-
-fra et ytterst uklokt giftermål.
Sa Mr. Darcy hvorfor han blandet seg inn?
Han hadde innvendinger mot damen.
- Hadde han rett til å dømme henne? - Var hans innblanding geskjeftig?
Hvorfor skulle Mr. Darcy avgjøre hvordan vennen skulle bli lykkelig?
Men vi kjenner ikke detaljene. Kan- skje ikke kjærligheten var så sterk?
Men var den det, så minsker absolutt verdien av min fetters innsats.
- Er De ikke bra, miss Bennet? - Jeg fikk hodepine...
Jeg har kanskje spasert for langt.
Da tar vi den korte veien tilbake.
Jeg ville heller bli hos deg og trosse lady Catherines kritikk.
Kjære Charlotte, tenk deg om...
Jeg klarer meg. Hodepinen går sikkert over når jeg får fred og ro.
Og når vi har forklart for lady Catherine-
- så blir hun ikke sint. Hun har jo et kristent storsinn.
- Vi er sene. - Hvorfor sa du ingenting tidligere?
Utallige ganger har Hennes nåde påtalt viktigheten av punktlighet...
Jeg håper De er bedre nå.
Det er jeg, takk. Vil De ikke sette Dem?
Forgjeves har jeg kjempet mot følelsene mine.
Jeg må tilstå at jeg brenner av beundring og kjærlighet til Dem.
Dermed går jeg imot min familie, mine venner - og mot bedre vitende.
Hvert bånd mellom våre familier bør betraktes som ytterst upassende.
Som en fornuftig mann innser jeg det, men det får ikke hjelpe.
Helt fra den første gangen jeg så Dem, har jeg følt...
...en lidenskapelig beundring og aktelse...
...som overvinner alle innvendinger.
Jeg ber Dem om å befri meg fra min lidelse og bli min hustru.
Jeg antar at konvensjonen krever at jeg uttrykker min takknemlighet.
Men det kan jeg ikke.
Jeg har aldri begjært Deres aktelse, og De har gitt den høyst motvillig.
Jeg beklager at jeg sårer Dem. Jeg håper De snart kommer over det.
Er det svaret alt jeg kan vente meg?
Jeg undres hvorfor jeg avvises på en så uhøflig måte?
Hvorfor fornærmer De meg ved å si at De liker meg mot Deres vilje...
...mot Deres forstand og mot Deres natur?
Var ikke det grunn nok til å være uhøflig?
Jeg har all grunn til å tenke stygt om deg.
Jeg kan ikke elske den mannen som har gjort søsteren min ulykkelig.
- Benekter De at De har gjort det? - Jeg har ikke noe ønske om å nekte.
Jeg klarte å skille dem at, og det er jeg glad for.
Jeg hjalp ham mer enn meg selv.
Men min motvilje mot Dem har også andre årsaker.
Den oppsto da jeg hørte hvordan De hadde behandlet Mr. Wickham.
- Hvordan forsvarer De det? - De later til å bry Dem mye om ham!
- Det ville hvem som helst gjøre. - Ja, hans ulykke er enorm!
De har gjort ham fattig-
- og dessuten ser De på hans ulykke med forakt og hån.
Så det er dette De mener om meg.
Ser man saken på det viset, så er mine feil alvorlige.
Men det hadde De ikke brydd Dem om-
- hvis jeg ikke hadde såret Dem ved å fortelle om mine betenkeligheter.
Jeg skulle skjult dem...
...men jeg avskyr all falskhet.
Mine betenkeligheter var dessuten rettmessige.
Deres slekt er underlegen min.
Skulle jeg glede meg over å få omgås med mennesker av lavere rang?
De tar feil. Deres måte å fri på gjorde det lettere å avvise Dem-
-enn om De hadde vært en gentleman.
Ikke under noen omstendigheter hadde Deres frieri lokket meg det minste.
De avslørte straks Deres arroganse og manglende evne til medfølelse.
De er den siste jeg kunne gifte meg med!
De har sagt nok. Jeg forstår hvordan De føler det.
Nå skammer jeg meg over de følelser jeg selv har hatt.
Tilgi meg for at jeg plaget Dem.
Tillat meg å få ønske Dem helse og lykke.
Tekst: May-Hilde Hoelstad www.sdimedia.com